23.976 Romanian from DVD RETAiL
PSYCHO
Vineri, 11 decembrie.
Ora 14:43.
Nu ți-ai mâncat niciodată pachetul?
Mai bine mă întorc la birou.
Pauzele prelungite îi dau dureri de stomac șefului meu.
De ce nu-l suni pe șeful tău și-i spui că îți iei liber azi?
Oricum e vineri și e foarte cald.
Ce fac în restul zilei? Te conduc la aeroport?
Mai putem sta pe aici o vreme.
Îmbarcarea începe la 15:00.
Hotelurile nu sunt interesate de tine când vii,
dar când ți-a expirat timpul...
Sam, detest faptul că sunt într-un loc ca ăsta cu tine.
Am auzit de cupluri căsătorite care își petrec noaptea intenționat
într-un hotel ieftin.
Când ești căsătorit poți face multe lucruri intenționat.
Vorbești ca o persoană care a fost căsătorită.
Sam, e ultima oară.
- Da? Pentru ce? - Pentru asta.
Pentru a ne întâlni în secret.
Vii aici în excursii de afaceri și furăm câteva ore la prânz.
Aș vrea să nici nu mai vii.
Ce să facem altceva? Să ne scriem scrisori de dragoste?
Trebuie să plec, Sam.
- Pot să vin săptămâna viitoare. - Nu.
Nici măcar să te văd? Să mergem la masă în public?
Ne putem vedea. Putem chiar lua cina.
Dar respectabil.
În casa mea cu poza mamei pe polița căminului
și cu sora mea ajutându-mă să fac o friptură pentru noi trei.
Și după friptură o trimitem pe sora ta la film
și întoarcem poza mamei spre perete?
Sam!
În regulă.
Marion, când e posibil, vreau să te văd.
Și sub orice circumstanțe, chiar respectabil.
Faci respectabilitatea să sune lipsită de respect.
Sunt pentru. Cere răbdare, temperament și multă transpirație.
În rest totuși, e doar muncă grea.
Dar dacă te pot vedea și te pot atinge astfel, nu mă supăr.
M-am săturat să transpir pentru oameni care nu sunt aici.
Transpir ca să-i plătesc datoriile lui tata, iar el e în mormânt.
Transpir să-i plătesc pensia alimentară fostei soții,
iar ea locuiește în cealaltă parte a lumii.
Și eu plătesc.
De asemenea îi plătesc pe cei din camerele de hotel.
În doi ani îmi plătesc datoriile.
Dacă se recăsătorește, pensia alimentară dispare.
- N-am fost căsătorită niciodată. - Dar când o vei face, vei dansa.
Sam, hai să ne căsătorim.
Și vom locui într-un depozit în spatele unei feronerii din Fairvale?
Vom râde pe cinste. Îți spun eu cum facem.
Când îi trimit pensia alimentară fostei soții, poți linge timbrele.
Voi linge timbrele.
Dacă vrei să nu ne mai vedem, du-te și caută-ți altul disponibil.
Mă gândesc la asta.
Cum ai putut să te gândești la așa ceva?
- Vezi să nu pierzi avionul. - Putem pleca împreună, nu?
Eu am întârziat, iar tu trebuie să te încalți.
Nu s-a întors domnul LoWery din pauza de masă?
La masa cu omul care va cumpăra proprietatea de pe strada Harris.
Tipul ăla bătrân. De aceea întârzie. Te doare capul?
Îmi va trece.
Durerile de cap sunt că deciziile, uiți de ele după ce trec.
- Ai o aspirină? - Am ceva, dar nu aspirină.
Doctorul mamei mi-a dat astea în ziua nunții mele.
Teddy a fost furios când a aflat că iau tranchilizante.
Vreun telefon?
Teddy m-a sunat. Mama mea a sunat să vadă dacă Teddy a sunat.
Sora ta a sunat să-ți spună că pleacă la Tucson să facă cumpărături
și va lipsi tot weekendul.
E al naibii de cald.
Fetelor, ar trebui să-l puneți pe șeful vostru să vă instaleze aer condiționat.
Își permite azi.
Marion, pregătești copiile actului pentru domnul Cassidy?
- Da, dle. - Mâine e ziua cea mare, fata mea.
Nu tu. Fiica mea.
Un copil.
Mâine se căsătorește și pleacă de lângă mine.
Vreau să te uiți la fata mea.
18 ani și nu a avut o zi nefericită în toți acești ani.
Haide, Tom! Biroul meu are aer condiționat.
Știi ce fac în privința tristeții?
Cumpăr nefericirea.
- Ești nefericită? - Nu excesiv.
Cumpăr casa asta drept cadou de nuntă.
40.000 de dolari numerar.
Asta nu înseamnă să cumperi fericirea. E cumpărarea tristeții.
Nu port cu mine niciodată mai mult decât îmi pot permite să pierd.
- Numără-i! - Eu îi declar!
Eu nu. Așa ajung să-i păstrez.
Tom, o tranzacție de aceste proporții e neobișnuită.
Și ce? Sunt banii mei personali.
- Acum îți aparțin. - Să zicem că-i punem în seif.
Luni dimineața, când te simți bine...
Apropo, unde-i sticla pe care ai spus c-o ții în birou?
Știi, câteodată nu-mi pot ține gura.
Lowery, mor de sete.
Nu vreau să-i am în birou în Weekend.
Pune-i într-un seif, la bancă și vom lua un cec luni.
Da.
Flirta cu tine. Cred că a observat inelul de nuntă la mine.
Intră.
Copiile. Dacă nu vă supărați, aș vrea să merg acasă după ce ies de la bancă.
- Am o dure... - Mergi direct acasă.
Pentru că eu și șeful tău vom ieși să bem câte ceva, nu?
- Desigur. Te simți rău? - Mă doare capul.
Îți trebuie e un weekend la Las Vegas, terenul de joacă al lumii.
Îmi voi petrece weekendul în pat. Mulțumesc.
Nu vrei să iei pastilele? Îți vor alina durerea de cap.
Nu poți cumpăra nefericirea cu pastile.
Mă duc să pun banii la bancă, după care am să dorm puțin.
Marion, ce faci aici?
Sigur că mă bucur să te văd. Ca întotdeauna.
Ce-i, Marion?
Stai!
Te cam grăbești.
Nu voiam să dorm așa mult. Aproape am avut un accident din cauza somnului.
- Așa că am decis să trag pe dreapta. - Ai dormit aici toată noaptea?
Da. V-am spus, nu-mi puteam ține ochii deschiși.
Sunt destule moteluri în zonă. Trebuia...
Ca să fiți în siguranță.
Nu voiam să dorm toată noaptea. Am tras doar pe dreapta.
Am încălcat legea?
- Nu, doamnă. - Atunci, pot pleca?
S-a întâmplat ceva?
Nu, firește. Mă port de parcă s-ar fi întâmplat ceva?
- Sincer, da. - Vă rog, aș vrea să plec.
- Ce e acolo? - Ce să fie acolo?
V-am spus că totul e în regulă, doar că mă grăbesc și dv. mă întârziați.
O clipă.
Vă rog, opriți motorul.
Îmi puteți arăta permisul?
- De ce? - Vă rog.
Vin într-o secundă.
- Nu vreau să am necazuri. - Poftim?
E o zicală veche: "Primul client este cel mai dificil."
Dar nu vreau să am necazuri, așa că nu o să-ți dau niciun motiv...
- Pot să-mi schimb mașina cu alta? - Faceți ceea ce v-ați propus.
Fiind femeie, așa veți face. Vă aparține?
Da, este... Nu e nimic defect. Doar că...
Te-ai săturat de ea.
Aruncă o privire și vezi dacă îți sare ceva în ochi,
eu o să-l pun pe mecanic să se uite la mașina ta.
- Vrei cafea? - Nu, mulțumesc.
Mă grăbesc și vreau s-o schimb.
Oamenii nu ar trebui să se grăbească atunci când cumpără mașini uzate,
dar, cum am spus, e o zi prea frumoasă pentru discuții contradictorii.
O să duc mașina ta în garaj.
Pe asta aș fi ales-o și eu pentru tine.
- Cât e? - Hai, fă o plimbare cu ea.
Arată bine.
- Cât face, cu tot cu mașina mea? - Nu vrei o zi de gândire?
Te grăbești, nu? Te urmărește cineva?
Firește că nu. Te rog.
E prima dată când cumpărătorul îl presează pe vânzător.
Mă gândesc... Mașina ta plus 700 de dolari.
- 700. - Ai timp să negociezi prețul, nu?
În regulă.
Bănuiesc că poți dovedi că mașina aia e a ta.
Adică, ai actele mașinii.
Cred că am hârtiile necesare. E vreo toaletă pe aici?
În clădire.
Acolo.
Cred că ar trebui s-o probezi.
Nu vreau să aud vorbe urâte despre California Charlie.
Mai bine nu. Nu ne putem înțelege...
Mai bine ți-aș spune sincer care-i treaba. Nu-i vorba că n-am încredere în tine...
Dar ce? E ceva îngrozitor de greșit să iei o decizie și să te grăbești?
- Crezi c-am furat mașina? - Nu, doamnă.
În regulă, să mergem înăuntru.
Puneți-le aici, în spate, vă rog.
Mulțumesc.
La naiba, domnule polițist, a fost prima dată
când am văzut cumpărătorul presând vânzătorul.
O urmărește cineva?
Mai bine arunc o privire pe hârtiile alea, Charlie.
- Arăta suspect? - Se purta suspect.
Singurul lucru ciudat e că mi-a plătit 700 de dolari în numerar.
Da, domnule LoWery.
Caroline, Marion nu a venit?
Nu, dle LoWery, dar ea întârzie întotdeauna lunea.
Anunță-mă imediat ce apare.
Și sun-o pe sora ei. Nu răspunde nimeni la ea acasă.
Am sunat-o la locul unde lucrează, magazinul de muzică Music Makers
și nici ea nu știe unde este Marion.
Poate că ar trebui să mergi până la ea.
Poate că nu e în stare să răspundă la telefon.
Se duce sora ei. Și ea e foarte îngrijorată.
Nu, habar nu am.
Ultima dată când am văzut-o pe sora ta a fost vineri, când a plecat de la birou.
A spus că nu se simte bine și că vrea să plece mai repede. Am fost de acord.
Atunci am văzut-o ultima... Stai puțin.
Am văzut-o mai târziu conducând...
Cred că mai bine ai veni la birou, repede.
Caroline, cheamă-l pe domnul Cassidy.
În fond, Cassidy, ți-am spus, tot bănetul ăla!
Nu-mi asum responsabilitatea.
Pentru Dumnezeu! O fată care lucrează zece ani pentru tine e de încredere.
În regulă, da, mai bine ai veni aici.
Nu vreau să rămân fără 40.000 de dolari!
Îi recuperez eu și, dacă lipsesc din ei, îi înlocuiesc cu carnea ei fină!
- Punem noi mâna pe ea, sigur. - Stai puțin, Cassidy.
Tot nu-mi vine să cred... Trebuie să fie un mister. Nu pot...
Ai verificat la bancă, nu? Nu au văzut-o deloc, așa e?
Mai ai încredere în ea? Înfricoșător!
A stat acolo cât timp i-am scos!
Nici nu i-a privit. Plănuia. Și chiar flirta cu mine!
Îmi pare rău că nu te-am auzit pe ploaia asta. Intră, te rog.
- Urâtă noapte. - Aveți vreo cameră liberă?
Avem 12 camere libere. 12 camere, toate libere.
Au mutat autostrada.
Am bănuit că m-am îndepărtat de șosea.
Eram sigur. Nimeni nu oprește aici numai când pățește așa ceva.
Dar n-are rost să insistăm asupra pierderilor.
Noi ținem luminile aprinse în continuare și urmăm formalitățile.
Adresa ta de acasă. Orașul e suficient.
Los Angeles.
Camera 1. E mai aproape în caz că vrei ceva. E chiar lângă recepție.
Vreau să dorm mai mult ca oricând și poate să mănânc mai întâi.
E un restaurant la 16 kilometri, chiar lângă Fairvale.
- Sunt așa aproape de Fairvale? - 24 km. Îți iau eu bagajele.
Ce aer închis!
Salteaua e moale și sunt umerașe în dulap
și papetărie cu "Bates Motel" tipărit pe toate,
în caz că vrei să-ți faci amicii de acasă invidioși.
Și...
- Acolo. - Baia.
Da.
Dacă vrei ceva, bate în perete.
- Voi fi la recepție. - Mulțumesc, dle Bates.
Norman Bates.
Nu vei merge să iei cina la restaurant, nu?
- Nu. - Atunci, îmi faci o favoare?
Lei cina cu mine?
Voiam să fac ceva. Nimic special, doar sandvișuri cu lapte.
Dar mi-ar plăcea dacă ai veni până în casă.
Nu o să pun o masă specială, dar bucătăria e primitoare.
- Mi-ar plăcea. - În regulă.
Fă-te comodă și schimbă-ți pantofii uzi.
- Mă întorc imediat Ce e gata. - Bine.
Cu umbrelă de încredere.
Nu! Îți spun nu!
Nu vreau să aduci fete ciudate la cină!
Cu lumânări, presupun, într-un stil de un erotism ieftin
al tinerilor cu minți pline de erotism!
Mamă, te rog.
Și după cină, ce? Muzică? Șoapte?
Mamă, e o străină. Îi e foame și afară plouă.
Mama, e o străină. De parcă bărbații nu doresc străine...
Refuz să vorbesc despre lucruri dezgustătoare, pentru că-mi repugnă!
Înțelegi, băiete? Haide!
Du-te și spune-i că nu-și va potoli apetitul
cu mâncarea mea sau cu fiul meu!
Sau trebuie să-i spun eu, tu nu ai curaj?
- Zi, băiete! Ai tupeu? - Taci!
- Ți-am cauzat probleme. - Nu...
Mama mea...
Cum se spune? Nu e în toanele ei azi.
Nu trebuia să te deranjezi. Nu mi-e așa de foame.
Îmi pare rău.
Aș vrea să-ți poți cere scuze pentru ce fac alți oameni.
Nu-ți face griji.
Dar atâta timp cât ai făcut cină, ar fi mai bine să mâncăm.
Ar fi mai cald și mai plăcut în birou.
S-a oprit ploaia.
Să mănânci în birou e prea oficial.
- Am o cameră aici. - În regulă.
- Ia loc. - Mulțumesc.
Ești foarte drăguț.
Totul e pentru tine. Mie nu mi-e foame. Hai.
Ciugulești ca o pasăre.
- Și tu știi, Desigur. - Nu, nu chiar.
Oricum, am auzit expresia "ciugulește ca o pasăre"...
E o adevărată fals... falsitate.
Pentru că păsările mănâncă foarte mult.
Dar nu știu nimic despre păsări. Pasiunea mea e să împăiez lucruri.
Știi, taxidermie.
Și bănuiesc că îmi place să împăiez păsările
pentru că urăsc expresia animalelor când sunt împăiate.
Știi, vulpi și cimpanzei.
Unii împăiază chiar câini și pisici, dar eu n-aș putea face așa ceva.
Cred că doar păsările arată bine împăiate pentru că...
Pentru că sunt cam pasive.
E o pasiune ciudată. Curioasă.
- Și neobișnuită. - Îmi imaginam.
Și nu e așa de scumpă precum pare. E chiar foarte ieftină.
Știi, ace și ață, rumeguș.
Doar substanțele costă mai mult.
- Un om ar trebui să aibă o pasiune. - E mai mult decât o pasiune.
O pasiune ar trebui să facă să-ți treacă timpul,
nu să-ți ocupe tot timpul.
Chiar așa de plictisitoare e viața ta?
Nu...
Mă ocup de birou, de camere și de proprietate,
îi fac mici servicii mamei mele.
Doar cele pe care mă consideră capabil să le fac.
Nu ieși cu prietenii?
Cel mai bun prieten al unui băiat e mama lui.
N-ai avut niciun moment gol în viața ta, așa e?
- Doar partea mea. - Unde te duci?
N-am vrut să fiu băgăreț.
Caut o insulă privată.
De cine fugi?
- De ce mă întrebi asta? - Nu.
Oamenii nu fug de nimic.
Ploaia nu a durat mult, nu-i așa?
Știi ce cred? Cred că fiecare dintre noi se află în cușca lui privată, prins
și de acolo nu vom ieși niciodată.
Ne scărpinam și zgâriem, dar numai aerul sau pe alți semeni.
Și pentru tot nu clintim un deget.
Câteodată cădem intenționat în curse.
Eu m-am născut în cursa mea. Nu mă mai supără asta.
- Dar ar trebui să Te deranjeze. - Știu, Dar am spus că Nu.
Știi, dacă cineva mi-ar vorbi așa cum ți-a vorbit ea ție...
Câteodată, când îmi vorbește așa,
mi-ar plăcea să merg acolo, sus, să o blestem și s-o părăsesc.
Sau măcar s-o sfidez.
Dar știu că nu pot. E bolnavă.
- Părea puternică. - Nu, vreau să spun... bolnavă.
A trebuit să mă crească singură, după ce tata a murit.
Aveam doar 5 ani, iar pentru ea probabil a fost dificil.
Nu trebuia să meargă la lucru sau altceva. El îi lăsase ceva bani.
Oricum, acum câțiva ani, mama a cunoscut un bărbat.
Și el a convins-o să construiască acest motel.
Putea să o convingă orice.
Și când a murit și el, șocul a fost prea mare.
Și felul în care a murit...
Nu cred că e de discutat în timp ce mănânci.
Oricum, pierderea a fost prea mare. Nu-i rămăsese nimic.
În afară de tine.
Un fiu nu e un înlocuitor pentru un iubit.
De ce nu pleci?
Pe o insulă privată, ca tine?
Nu, nu ca mine.
N-aș putea face asta. Cine ar avea grijă de ea?
Ar rămâne singură.
S-ar stinge focul.
Ar fi rece și pustiu ca într-un mormânt.
Dacă iubești pe cineva, nu-i faci una ca asta, chiar dacă o urăști.
Înțelegi că eu nu o urăsc.
Urăsc ceea ce a devenit. Urăsc boala.
N-ar fi mai bine dacă ai duce-o undeva?
Adică la un azil? La o casă de nebuni?
Oamenii mereu se referă la casa de nebuni cu "undeva"?
Du-o "undeva".
Îmi pare rău. N-am vrut să sune așa.
Ce știi tu despre grija aproapelui?
Ai văzut vreodată interiorul acelor azile?
Râsetele și lacrimile și ochii cruzi care te studiază.
Mama mea acolo?
Dar e inofensivă.
E la fel de inofensivă ca o pasăre împăiată.
Îmi pare rău.
Am simțit... Parcă ți-ar face rău.
- I-am vrut binele. - Așa vor toți oamenii.
Își încleștează limbile, dau din cap și sugerează, foarte delicat...
Desigur și eu i-am sugerat.
Dar urăsc și să mă gândesc la asta. Ea are nevoie de mine.
Doar nu e un maniac sau cine știe ce.
O ia razna câteodată.
Cu toții o luăm razna câteodată.
- Tu nu? - Ba da.
Uneori, o dată poate fi destul.
Mulțumesc.
- Mulțumesc, "Norman". - Norman.
- Doar nu Te întorci în cameră deja. - Sunt foarte obosită.
Și am mult de condus mâine, până în Phoenix.
Serios?
Am călcat într-o cursă privată acolo
și mi-ar plăcea să mă întorc și să încerc să mă salvez,
până nu e prea târziu și pentru mine.
Sigur nu vrei să mai stai?
- Doar să vorbim. - Mi-ar plăcea, dar...
În regulă. Ne vedem dimineață.
O să-ți aduc micul dejun, bine?
- La ce oră? - Foarte devreme. La răsărit.
În regulă, domnișoară...
- Crane. - Crane. Asta e.
Noapte bună!
Nu!
Mamă! Doamne, mamă!
Sânge!
I've tried many brands.
Până acum, din ce-am folosit, nu am avut noroc deloc.
Să vedem ce zic despre asta.
Îți spun ce ingrediente conține
și că e garantată să omoare orice insectă din lume,
dar nu scrie dacă e lipsită de durere.
Și eu spun, insectă sau om, moartea trebuie să fie fără durere.
Asta prezintă calități mai bune decât majoritatea celorlalte.
Sam?
Sam! O doamnă vrea să te vadă.
- Da, domnișoară? - Sunt sora lui Marion.
- Sigur. Lila. - Marion e aici?
Sigur că nu. S-a întâmplat ceva?
A plecat acasă vineri.
Eu am fost în Tucson în weekend și n-am mai auzit de ea.
Nici măcar un telefon.
Dacă sunteți implicați amândoi, nu e treaba mea,
dar vreau ca Marion să-mi spună că nu e treaba mea și plec.
Bob, du-te și ia prânzul.
- Mi-am luat la pachet. - Ieși afară și mănâncă-l.
În ce am putea fi implicați amândoi?
Scuze pentru lacrimi.
Marion are probleme? Ce e?
Să vorbim despre Marion, da?
Cine ești tu, prietene?
Mă numesc Arbogast, amice. Sunt detectiv particular.
- Unde e, domnișoară Crane? - Nu te cunosc.
Știu asta, altfel nu te-aș fi putut urmări.
- Ce interes aveți în treaba asta? - 40.000 de dolari.
- 40.000 de dolari? - Așa e.
Unul dintre voi ar trebui să-mi spună ce se petrece. Nu mai suport...
Ușurel, amice.
Prietena ta a furat 40.000 de dolari.
Ce tot spui acolo? Ce-i asta?
Trebuia să-i depună la bancă vineri pentru șeful ei, dar n-a făcut-o.
- Nimeni n-a văzut-o de atunci. - Cineva a văzut-o.
Mereu vede cineva o fată cu 40.000 de dolari.
Nu vor s-o dea în judecată, vor banii înapoi.
- Sam, dacă e aici... - Nu este.
Dră Crane, pot să vă întreb, ați venit aici din intuiție?
Nici măcar din intuiție. Doar din speranță.
După ce verific, poate o să vă cred.
Nu-mi pasă dacă mă credeți sau nu.
Vreau doar s-o văd pe Marion înainte de a se afundă mai adânc.
Ai încercat în Phoenix? Poate a avut un accident sau ceva.
Nu, a fost văzută plecând din oraș cu mașina ei, de către șeful său.
Nu pot să cred. Tu?
Ne îndoim repede de oamenii care au reputația de a fi cinstiți.
Cred că e aici, dră Crane.
Unde e un prieten...
E undeva, prin orașul ăsta.
O s-o găsesc eu. Pe curând!
Bună seara!
Era să trec mai departe.
Mereu uit să întorc semnul, dar avem camere libere.
12, de fapt. 12 camere, toate libere.
- Bomboane? - Nu, mulțumesc.
În ultimele două zile am umblat prin atâtea moteluri
de mi s-au încețoșat ochii de la neoane,
dar ăsta e primul loc care pare a se ascunde de lume.
Sincer, n-am uitat să întorc semnul.
Dar nu are rost să-l mai întorc.
Vezi, acolo era autostrada.
- Vreți o cameră? - La loc. Nu vreau să te deranjez.
- Vreau să te întreb câte ceva. - Nicio problemă. Azi se schimbă lenjeria.
Schimb paturile săptămânal, indiferent dacă au fost folosite sau nu.
Urăsc mirosul de îmbâcsit. E un miros, nu știu... bizar.
- Vrei să cumperi un motel? - Nu.
Ai spus că ai văzut așa de multe în ultimele zile...
Am crezut că poate...
Ce... Ce ai vrut să întrebi?
Caut o persoană dispărută.
Mă numesc Arbogast. Sunt detectiv particular.
Încerc să dau de o fată care lipsește de o săptămână din Phoenix.
E o problemă privată. Familia vrea să o ierte.
Nu are necazuri.
N-am crezut că poliția caută persoane care nu au probleme.
- Nu sunt de la poliție. - Da?
Avem motive să credem că a venit pe aici. A oprit aici?
Nimeni nu a oprit aici de câteva săptămâni.
Vrei să te uiți la poză înainte să te pronunți?
Să mă pronunț?
- Vorbești ca un polițist. - Priviți poza, vă rog.
- Sigur? - Da.
Poate a folosit alt nume.
Marion Crane e numele ei real, dar poate s-a cazat sub alt nume.
Vă spun că nu mă mai obosesc cu înscrierea oaspeților.
Renunți la formalități una câte una.
N-ar trebui să mai schimb nici cearșafurile,
dar obiceiurile vechi dispar greu.
Acum, că mi-am amintit...
- Ce-i aia? - Firma luminoasă.
Săptămânile trecute unii au spus că, dacă nu era aprins,
ar fi crezut că e un motel vechi și părăsit...
Vezi, exact ce-am spus eu.
Nimeni n-a fost aici de câteva săptămâni.
A trecut un cuplu și nu au știut că e deschis.
Cum ai spus, obiceiurile vechi dispar greu.
Fata asta se putea înregistra sub alt nume. Pot să verific?
- Da. - Mulțumesc.
Sunt datele pe undeva.
Vezi, nu e nimeni.
Să vedem, am o mostră a scrisului ei.
Da.
Poftim.
Marie Samuels.
Interesant alibi.
- Ea e? - Da, așa cred.
Marie, Marion.
Samuels. Numele prietenului ei e Sam.
Se deghiza cumva?
- Vrei să mai verifici poza? - Nu te-am mințit.
Știu asta. Știu că nu minți.
E greu să păstrezi noțiunea timpului aici.
Știu.
Da.
Ploua și avea părul ud.
Nu e chiar o poză foarte bună.
Nu, cred că nu. Spune-mi tot ce știi despre ea.
A ajuns seara târziu și s-a dus direct la culcare.
A plecat dimineața devreme.
- Cât de devreme? - Foarte devreme.
- În ce dimineață a fost asta? - Dimineața următoare.
- Duminică. - Înțeleg.
- S-a întâlnit cu cineva aici? - Nu.
- A venit cu cineva? - Nu.
- A dat vreun telefon? - Nu.
Local?
- Ai petrecut noaptea cu ea? - Nu.
Atunci, de unde știi că n-a dat niciun telefon?
Era foarte obosită și...
Vezi, acum încep să-mi reamintesc. Îmi fac o imagine mintală.
- Dacă îți faci o imagine mintală... - Așa e. Te rog.
Stătea acolo jos...
Nu, stătea în picioare, cu un sandviș în mână.
Și a spus că se culcă devreme, pentru că o așteaptă un drum lung.
- Unde? - Înapoi de unde venise.
Nu, ați spus mai devreme că stătea acolo...
Da, în cameră.
Îi era foame, i-am făcut un sandviș.
Și pe urmă a spus că e obosită și că se duce la culcare.
Înțeleg. Cum v-a plătit?
- Numerar? Cec? - Numerar.
- După ce a plecat, nu s-a mai întors? - De ce s-ar fi întors?
Domnule Arbogast, cred că asta e tot. Am ceva treabă, dacă nu vă supărați.
Sincer să fiu, mă deranjează.
Vezi tu, dacă nu e jeleu, nu e aspic și ăsta nu e jeleu.
- Nu se leagă. Lipsește ceva. - Nu știu ce vă așteptați să știu.
Oamenii vin și pleacă, știi.
- Așa e. Nu mai e aici, nu? - Nu.
Dacă aș vrea să verific camerele, toate 12, aș avea nevoie de un mandat, nu?
Dacă nu mă crezi, hai cu mine. Mă poți ajuta să schimb paturile.
Nu, mulțumesc.
Te-ai răzgândit?
Cred că am o față mincinoasă.
- E cineva acasă? - Nu.
Stă cineva la fereastră.
- Ba nu. - Sigur. Uită-te.
Trebuie să fie mama mea.
Este "inivalid... " E invalidă.
- Practic trăiesc singur. - Înțeleg.
Dacă fata asta, Marion Crane, ar fi aici, nu ai ascunde-o, nu?
- Nu. - Nici măcar dacă te-ar plăti bine?
Nu.
Să zicem, teoretic, că ar fi vrut să o protejezi.
Știai că ești folosit.
- Nu vrei să fii luat de prost, nu? - Nu sunt prost.
Și nu pot fi prostit nici măcar de o femeie.
Ăsta nu-i un reproș la bărbăția ta.
Poate m-a prostit pe mine, dar nu și pe mama mea.
Atunci, mama ta a cunoscut-o. Pot vorbi cu mama ta?
Nu. După cum ți-am spus, e imobilizată.
Doar câteva minute. Poate că ți-a scăpat vreun detaliu.
Femeile bătrâne și bolnave sunt foarte agere.
- N-o deranjez. - Domnule Arbogast, cred că...
- Cred că am spus tot ce era de spus. - Da, dar doar...
Ar fi mai bine să plecați acum. Mulțumesc.
În regulă.
Aș câștiga mult timp dacă m-ai lăsa să vorbesc cu ea.
- Am nevoie de mandat și pentru asta? - Sigur.
În regulă. Mulțumesc, oricum.
Bună, Loomis! Sunt Arbogast. Lila e acolo?
Lasă-mă să vorbesc cu ea, te rog.
Alo, Lila!
Lila, ascultă. Marion a fost aici.
Da, a petrecut sâmbăta trecută la Motelul Bates.
E pe vechea autostradă.
Știu și în ce cameră a stat... Camera 1.
Tânărul care conduce motelul spune că a dormit peste noapte
și a plecat a doua zi de dimineață, iar asta a fost tot.
Nu, nu chiar.
L-am întrebat, crede-mă, dar cred că asta e tot ce se poate afla.
Trebuie să pun piesele cap la cap.
Nu mă simt pe deplin mulțumit...
Băiatul ăsta are o mamă bătrână și bolnavă.
Cred că a văzut-o pe Marion și a vorbit cu ea.
Nu. Nu, din păcate, el nu mă lasă să o văd.
Da, dar cred că mă întorc la motel, mai întâi.
Nu, stai acolo cu Loomis. Mă întorc într-o oră.
În regulă, bine. Uite, eu...
Ai fi fericită să știi ce cred.
Cred că prietenul nostru Sam Loomis n-a știut că Marion a fost aici.
În regulă. Ne vedem într-o oră sau poate mai puțin.
În regulă. La revedere!
Bates!
Câteodată, sâmbătă seară are un sunet singuratic. Ai observat, Lila?
Sam, a spus că o oră sau mai puțin.
Da. Au trecut trei.
- Vom sta aici și vom aștepta? - Se va întoarce.
Să așteptam, bine?
- Cât de departe e vechea autostradă? - Vrei să mergi acolo, nu?
- Să dai peste Arbogast și bătrână. - Da.
- Poate o scuturi puțin. - Da!
- N-ar fi înțelept. - Răbdarea nu există în familia mea.
- Mă duc acolo. - Arbogast a spus...
O oră sau mai puțin.
- Mă duc. - Nu vei găsi motelul.
- Stai aici. - De ce nu pot veni cu tine?
Nu știu. Unul dintre noi trebuie să stea aici, în caz că se întoarce.
Și ce ar trebui să fac? Să stau aici și să aștept?
Da. Stai aici.
Arbogast?
Arbogast!
- Nu a venit aici? - Sam!
Nici Arbogast, nici Bates. Doar bătrână era acasă.
Bătrâna bolnavă care n-a putut răspunde la ușă sau nu a vrut.
Unde s-o fi dus?
Poate are un indiciu bun.
- Poate a mers direct la țintă. - Fără să mă sune?
A plecat în grabă.
Sam, a sunat când nu avea nimic, doar o bănuială.
Nu crezi că ar fi sunat dacă află ceva?
Ba da.
- Să mergem la Al Chambers. - Cine-i ăsta?
- Șeriful districtului. - Stai să-mi iau haina.
Bună seara!
Nu știu de unde să încep, decât cu începutul.
Da.
- Ea e Lila Crane din Phoenix. - Ce mai faceți?
A venit aici să o caute pe sora ei.
O caută și un detectiv particular.
Am primit un telefon de la detectiv,
o localizase la acel motel de pe vechea autostradă.
Trebuie să fie Motelul Bates.
A sunat să spună că o va interoga pe doamna Bates.
Norman s-a căsătorit?
Nu, nu cred. O femeie bătrână. Mama lui.
Asta a fost devreme în seara asta. N-am mai auzit nimic de el de atunci.
De cât timp lipsește sora ta?
A plecat din Phoenix de o săptămână, fără nicio urmă.
- Cum de ați localizat-o în Fairvale? - Au crezut că vine la mine.
- A plecat din Phoenix de bună voie? - Da.
Nu lipsește, mai curând a fugit.
Așa e.
- De ce? - A furat niște bani.
- Mulți? - 40.000 de dolari.
Poliția nu a reușit...
Toți vor s-o convingă să returneze banii
și să nu implice poliția.
Asta explică prezența detectivului particular.
El a localizat-o la Motelul Bates. Ce a spus când a sunat?
A spus că Marion a fost acolo, a stat o noapte și a plecat.
- Cu 40.000 de dolari? - N-a spus nimic despre bani.
Nu e important ce a spus, nu?
Trebuia să vină să vorbească cu noi după ce vorbea cu mama, dar n-a făcut-o.
- De asta vreau să faceți dv. ceva. - Ce?
Îmi pare rău dacă par nerăbdătoare.
Sunt sigură că ceva nu-i în regulă acolo și trebuie să știu ce.
Și eu cred că ceva nu-i în regulă, dră, dar altceva.
Cred că ceva nu-i în regulă cu detectivul particular.
Cred că a aflat unde a plecat sora ta, probabil de la Norman Bates,
a sunat să vă țină pe loc și a plecat după ea și după bani.
Nu, a spus că e nemulțumit și că se întoarce la motel.
Sună-l pe Norman să ne zică el ce s-a întâmplat.
La ora asta?
Era plecat mai devreme. Când am fost acolo.
Dacă s-a întors, probabil nu e în pat.
Nu era plecat. Nu răspunde la ușă în miezul nopții, cum fac alții.
Tipul ăsta trăiește ca un pustnic.
Trebuie să vă amintiți de afacerea de acum zece ani, de acolo.
Vă rog. Sunați.
Florrie, șeriful vrea să-i faci legătura la Motelul Bates.
Norman? Șeriful Chambers.
Da, sunt bine, mulțumesc. Uite, ne facem griji aici.
Da, a oprit la tine acolo un tip, astă-seară...
Ăsta nu a fost un client.
- Un detectiv particular, pe nume... - Arbogast.
Arbogast.
Și după ce a plecat?
Nu, e-n regulă, Norman.
Detectivul a fost acolo, Norman i-a spus despre fată,
detectivul i-a mulțumit și a plecat.
Și nu s-a întors? Nu a vorbit cu mama lui?
Detectivul v-a spus că nu se poate întoarce,
pentru că vrea s-o interogheze pe mama lui Norman Bates, da?
Da.
Mama lui Norman Bates a murit
și e îngropată în cimitirul GreenlaWn de 10 ani.
L-am ajutat pe Norman să aleagă rochia cu care s-o îngroape.
Era albastră.
Face parte din istoria locală, Sam.
E singurul caz de crimă și sinucidere din Fairvale.
Doamna Bates a otrăvit un tip cu care avea o aventură,
când a aflat că e căsătorit, apoi s-a otrăvit și ea.
Stricnină. Un mod urât de-a muri.
Norman i-a găsit morți împreună. În pat.
Adică femeia pe care am văzut-o stând la geam nu era mama lui Bates?
Stai puțin, Sam. Ești sigur c-ai văzut o bătrână?
Da! În casa de lângă motel!
Am strigat, dar m-a ignorat!
Ai văzut-o pe mama lui Norman Bates?
Dar așa trebuie să fie, pentru că și Arbogast a spus la fel!
Și tânărul nu l-a lăsat s-o vadă pentru că e prea bolnavă.
Dacă femeia de acolo e doamna Bates,
cine e femeia îngropată în cimitirul Greenlawn?
Mamă... Vreau să vorbim...
Îmi pare rău, băiete,
dar reușești să arăți absurd când îmi dai ordine.
Te rog, mamă.
Nu! Nu mă ascund în pivniță.
Crezi că sunt țicnită?
Stau aici.
Asta-i camera mea și nimeni n-o să mă scoată de aici,
cu atât mai puțin fiul meu!
Acum vor veni, mamă.
El a venit după fată și acum cineva o să vină după el.
Mamă, te rog, doar câteva zile, să nu te găsească.
Doar pentru câteva zile?
În pivnița aia întunecată? Nu!
M-ai băgat odată acolo, băiete și nu o vei mai face niciodată!
Ieși afară!
- Ți-am spus să ieși, băiete. - Te duc eu, mamă.
Norman, ce crezi că faci?
Să nu mă atingi! Nu! Norman!
Lasă-mă jos! Lasă-mă jos! Pot să umblu!
Bună dimineața!
Ne-am gândit să venim și noi la motel cu dv.
- A fost deja. - Înainte slujba.
- Ați luat micul dejun? - Ați găsit ceva?
Nimic. Să eliberăm drumul.
Ce a spus despre sora mea?
Doar ce i-a spus și detectivului. A folosit un nume fals.
Am văzut și eu registrul. Am văzut toată casa. Băiatul e singur acolo.
- Nu-i nicio mamă? - Ai văzut o iluzie, Sam.
Știu că nu ești genul, dar nu era nicio femeie acolo
și nu cred în fantome, deci asta e.
- Totuși simt că e ceva... - Se vede.
Îmi pare rău că nu am reușit să fac nimic în privința asta.
Puteți veni la mine la birou azi,
să raportați o persoană dispărută și un furt.
Cu cât veți lăsa mai repede asta pe mâinile legii,
cu atât mai repede veți avea șanse s-o vedeți pe sora dv.
Ce ziceți de asta?
- Nu știu. - E duminică.
Veniți la noi și facem raportul până seara. Va fi mai plăcut.
Și tu, Sam.
Mulțumesc.
- Poate că am vedenii. - Ba nu.
- Vrei să te las la hotel sau... - Sam.
Tot voi fi nemulțumită până nu merg acolo.
Nici eu. Haide!
Trebuie să ne hotărâm ce vom spune sau ce vom face când ajungem acolo.
Ne vom înregistra ca soț și soție.
Vom închiria o cameră
și apoi vom căuta peste tot, înăuntru și afară.
Mă întreb pe unde este Norman Bates.
Cineva a fost la fereastră. Am văzut cum s-a mișcat perdeaua.
Haide.
- Ei bine? - Veneam să vă căutam.
Bănuiesc că vreți o cameră.
Vrem să mergem la San Francisco, dar nu ne place cum arată cerul.
Pare să vină o zi rea, nu?
- Vă dau camera 10. - Mai bine semnăm mai întâi, nu?
Nu e necesar.
Șeful meu plătește pentru drum, este 90% afaceri.
Vrea să țină evidența chitanțelor.
Mai bine aș semnă și aș primi o chitanță.
Mulțumesc.
- Vă duc eu bagajele. - Nu avem.
- Atunci, să vă arăt camera. - E prima dată când văd așa ceva.
Dacă te cazezi oriunde în țara asta fără bagaje,
trebuie să plătești în avans.
Zece dolari.
Chitanța.
O iau înainte.
În regulă, poftim chitanța. Să vă arăt camera.
Nu te deranja. O găsim noi.
Sam, trebuie să mergem în camera aia și să verificăm,
indiferent ce vom găsi sau cât de tare va durea.
Știu.
Crezi că, dacă s-a întâmplat ceva, s-a întâmplat acolo?
Nu știu, dar dacă ai avea o afacere neprofitabilă,
ca acest motel, ce ți-ar trebui să pleci?
Să începi o afacere nouă altundeva? Cu 40.000 de dolari?
Cum putem dovedi că...
Dacă va deschide un motel la noua autostradă, să zicem...
Trebuie să existe o dovadă,
ceva ce dovedește că a luat banii de la Marion cumva.
- De ce ești așa de sigură? - Arbogast. Mă plăcea, Sam.
Sau îi părea rău pentru mine
și a început să simtă la fel și pentru tine.
Mi-am dat seama după ce am vorbit cu el la telefon.
Ne-ar fi spus dacă pleca sau făcea ceva, numai dacă nu a fost oprit.
Și a fost oprit. Deci probabil a aflat ceva.
Începem cu camera 1.
Dacă ne vede, am ieșit la aer.
Bates!
Nu e perdea la duș.
- Sam! Uite! - Ce e?
E o hârtie. N-a fost luată de apă. Uite!
Cineva a scăzut sau a adunat 40.000.
Asta dovedește că Marion a fost aici.
Bates n-a negat asta.
Asta nu dovedește că a aflat de bani?
Îl întrebăm unde i-a ascuns?
Dar bătrâna, indiferent cine e, i-a spus lui Arbogast ceva.
Vreau să ne spună și nouă același lucru.
- Nu poți merge sus. - De ce nu?
- Bates. - Să-l găsim.
Unul dintre noi îl ține de vorbă,
în timp ce celălalt merge să vorbească cu bătrâna.
Nu poți să-l reții dacă nu vrea el să stea.
Nu vreau să mergi în casa aia singură.
Mă descurc cu o bătrână bolnavă.
În regulă, îl caut pe Bates și îl țin de vorbă.
Stai puțin.
Dacă afli ceva de la mama lui, te descurci să ajungi în oraș?
Da, desigur.
Dacă afli ceva, nu te opri să-mi spui.
- Mă căutai? - Da.
Soția doarme și eu nu pot să fac liniște,
așa că m-am gândit să stăm de vorbă.
- Bine. Vă place camera? - E bună.
Până acum doar eu am vorbit, nu-i așa?
Am crezut că oamenii singuratici sunt mai vorbăreți, atunci când au ocazia.
Iar tu stai și mă asculți.
Ești singur aici, nu?
Eu aș înnebuni!
Cred că ar fi o reacție extremă, nu?
E doar o expresie. Am vrut să spun că aș face orice să plec de aici.
- Tu nu? - Nu.
Doamnă Bates!
Nu spun că n-ar trebui să-ți placă aici...
Eu doar mă îndoiesc că-ți place.
Cred că dacă ai avea ocazia să pleci din locul ăsta, n-ai ezita.
Locul ăsta? Locul ăsta e lumea mea.
Am crescut în casa aceea. Am avut o copilărie fericită.
Mama mea și cu mine am fost mai mult decât fericiți.
Arăți îngrozit. Am spus ceva înfricoșător?
Nu știu ce ai spus.
Am vorbit despre mama ta, despre motel.
- Cum o vei face? - Ce să fac?
Să-ți cumperi un motel nou într-un oraș unde nu ar trebui să-ți ascunzi mama.
De ce nu-ți iei mașina și pleci de aici?
De unde vei lua banii să faci asta? Sau îi ai ascunși pe undeva?
- Taci! - Mulți. 40.000 de dolari.
Pariez că mama ta știe unde sunt banii și ce-ai făcut să-i obții.
Cred c-o să ne spună.
Unde e fata aia cu care-ai venit? Unde e?
Doamnă Bates!
Sunt Norma Bates!
Numai psihiatrul va afla probabil niște răspunsuri.
Nici eu n-am ajuns la Norman și pe mine mă cunoaște.
- Te-ai încălzit, dră? - Da.
- A vorbit cu tine? - Nu.
Știu toată povestea, dar nu de la Norman. De la "mama lui".
Norman Bates nu mai există.
Exista oricum doar pe jumătate.
Și acum, cealaltă jumătate preia comanda,
probabil pentru totdeauna.
- A ucis-o pe sora mea? - Da... și nu.
Uite, dacă încerci să faci cercetare psihiatrică,
ca să-l ajuți pe tipul ăsta...
Un psihiatru nu face cercetare.
Încearcă doar să explice.
- Dar sora mea e... - Da.
Da, îmi pare rău. Și detectivul privat.
Dacă cercetați mlaștina din vecinătatea motelului, veți...
Aveți ceva cazuri de persoane dispărute?
- Da, două. - Tinere?
- A mărturisit... - Cum am spus, "mama".
Ca să înțelegeți așa cum am înțeles și eu,
ascultând povestea de la "mama",
adică de la jumătatea care se crede "mama" din mintea lui Norman,
trebuie să mergeți înapoi cu 10 ani,
până în clipa în care Norman și-a ucis mama și pe amantul acesteia.
El a avut probleme psihice de când a murit tatăl său.
Mama lui a fost pretențioasă
și ani de-a rândul cei doi au trăit de parcă ar fi fost singuri pe lume.
Apoi, ea a cunoscut un bărbat și lui Norman i s-a părut
că l-a dat deoparte pentru acest bărbat.
Asta l-a împins dincolo de limită și i-a ucis pe amândoi.
Matricidul este probabil cea mai grea crimă de suportat
pentru fiul care a comis-o.
A trebuit să șteargă crima, cel puțin în mintea sa.
I-a furat cadavrul.
A fost îngropat un sicriu gol.
A ascuns corpul în pivniță,
chiar l-a tratat, ca să se păstreze în condiții bune.
Și tot n-a fost de-ajuns.
Ea era acolo, dar era un cadavru.
Și el a început să gândească și să vorbească pentru ea,
dându-i jumătate din viața lui.
Câteodată putea fi ambele personalități, purtând o conversație.
Altădată, jumătatea "mamei" prelua controlul complet.
Nu a mai fost complet Norman, dar a fost des doar "mama"...
Și pentru că a fost patologic de gelos pe ea,
a presupus că și ea era la fel de geloasă.
De aceea, dacă simțea o atracție puternică pentru o altă femeie,
partea "mamei" înnebunea.
Când a cunoscut-o pe sora ta, s-a simțit atras de ea.
O dorea.
Asta o stârnit-o pe geloasa "mamă" și "mama" a ucis-o pe fată.
După crimă, Norman s-a întors ca dintr-un somn adânc
și, ca un fiu de nădejde, a ascuns toate urmele crimei.
Era convins că "mama" o comisese!
- De ce era îmbrăcat așa? - E travestit.
Nu chiar.
Un bărbat care se îmbracă cu haine femeiești
ca să obțină o schimbare sexuală sau satisfacție e un travestit.
Dar în cazul lui Norman, el făcea tot ce era posibil
ca să mențină vie iluzia mamei sale aflate în viață.
Și când realitatea se apropia prea tare,
când pericolul sau dorința amenințau acea iluzie, se îmbrăca.
Cumpărase și o perucă ieftină.
Umbla prin casă, stătea în scaunul ei, vorbea pe vocea ei.
A încercat să fie mama lui.
Și acum este.
La asta m-am referit când am spus c-am aflat povestea de la "mama".
Vedeți, când mintea găzduiește două personalități,
există mereu un conflict, o bătălie.
În cazul lui Norman, bătălia a luat sfârșit,
iar personalitatea dominantă a învins.
Și cei 40.000 de dolari? Cine i-a luat?
Mlaștina. Acestea au fost crime pasionale, nu pentru bani.
Îi e puțin frig. Pot să-i duc o pătură?
- Desigur. - În regulă.
Mulțumesc.
E trist când o mamă trebuie să spună lucruri
care să-l condamne pe fiul ei,
dar nu-mi puteam permite ca ei să creadă că eu am comis crimele.
O să-l închidă acum, așa cum trebuia să fac eu demult.
A fost mereu rău, iar în final,
a intenționat să spună că eu le-am ucis pe fetele alea și pe bărbat,
de parcă eu puteam face altceva decât să stau și să privesc,
ca una dintre păsările lui împăiate.
Ei știu că eu nu pot mișca un deget și n-o voi face.
Voi sta aici tăcută, în caz că mă bănuiesc pe mine.
Probabil mă urmăresc. N-au decât.
Să vadă ce fel de persoană sunt.
Nu voi omorî nici măcar acea muscă.
Sper că mă privesc. Vor vedea.
Vor vedea și vor ști și vor spune:
"Ea nu ar fi făcut rău nici măcar unei muște".
ROMANIAN
Dvdrip by okota_99.